25.000
Tekstityksen versionumero: 1.1 Päiväys: 20.08.2005
Tämänkin tekstityksen tarjoaa: WWW.DIVXFINLAND.ORG
Suomennos: RollonTollo ja Axeman
Oikoluku: RollonTollo ja Axeman
Pitkät kihlajaiset
Lauantaina 6. tammikuuta 1917
viisi kuolemaantuomittua sotilasta johdatettiin Bouchavesnesiin, -
Somme-joen etulinjaan.
Varokaa johtoa.
Ensimmäinen heistä oli iloinen seikkailija, joka kantoi kaulassaan numeroa 2124.
Hänet oli värvätty Seinen alueelta.
Jalassaan hänellä oli saappaat, jotka hän oli ottanut saksalaiselta sotilaalta.
Ennen, kuin hän sai numeron 2124, hänen nimensä oli Bastoche.
Hän seurusteli Véronique Passavant -nimisen kauniin punatukan kanssa.
Bastoche oli puuseppä.
Joskus tauoilla he menivät oluelle läheiseen L'il Louis -baariin Kultaisen Käden kadulla.
Saappaat hän oli ottanut viholliselta, joka ei enää niitä tarvinnut.
Hän korvasi niillä omansa, jotka olivat vuorattu oljilla ja sanomalehdillä.
Hän joutui sotatuomioistuimeen itsensä vahingoittamisesta.
Hänen kädessään olevasta haavasta löydettiin ruutia ja hänet tuomittiin kuolemaan.
Varokaa johtoa.
Toinen sotilas kulki numerolla 4077. Hän tuli myös Seinen läheltä.
Hän toimi hitsaajana Valtion Rautateillä Bagneuxissa.
Hänen nimensä oli Francis Ganière, mutta häntä kutsuttiin nimellä Six Soux.
Hän tiesi, että köyhät tekevät itse oman tuhonsa, ja rikkaat hyötyvät siitä.
Hän yritti selittää sitä joukoille, mutta huonolla menestyksellä.
Lisäksi halpa viini, köyhän paras ystävä, sulki sotilaiden korvat, -
eikä hän saanut edes puheenvuoroa.
Numero 1818 oli epäilyksettä rohkein ja vaarallisin sotilas.
Hän oli tappanut komppaniansa johtajan.
Johtajan, joka potki kuolleita.
Nouskaa ylös! Senkin laiskat siat!
Nouse ylös!
Hyökätkää! Hyökätkää!
Mene sinä pois!
Kukaan ei tiedä sitä.
Benoît Notre Dame oli maanviljelijä Dordognesta.
Eräänä elokuisena aamuna hänet haettiin maatilaltaan -
ja laitettiin junaan.
Varokaa johtoa.
Puhelinkaapelit olivat ainoa yhteys elävien maailmaan.
Ohut lanka oli heidän ainoa mahdollisuutensa saada armahdus presidentiltä.
Vaikkakin ainoa, joka siihen uskoi -
oli numero 7328, joka oli värvätty Korsikalta.
Angel Bassignano.
Hänen tuttujensa mukaan Angel-nimi ei sopinut hänelle lainkaan.
Hän oli valehtelija, huijari, diivailija, liero ja rettelöitsijä
Aikaisemmin Tina Lombardi oli hänen huoranaan.
Hän sai viiden vuoden vankilatuomion joko paritus- tai kunnianloukkausrikoksesta, -
riippuen siitä, kenen kanssa hän puhui.
Oikeasti kyseessä oli kylän parittajien välinen konflikti.
Kesällä 1916 värvättiin pikkurikollisia, -
jotta saataisiin Verdunin taistelun menetykset korvattua. Hän sai valita.
- Täälläkin on näköjään sodittu. - Ei, täällä on rauhallista.
Kenelle nuo haudat on sitten tarkoitettu?
No, te alatte hyökkäyksen huomenna ja...
Me aloimme työt etukäteen.
Varokaa johtoa.
Viides tuli Ruiskukista, joka oli lempinimi 17. ryhmälle.
Viiden kuukauden kuluttua hän täyttäisi 20.
Ja nyt hän pelkäsi kaikkea.
Ranskan tykkejä, jotka ampuivat koko ajan, -
tuulta, joka levitti hyökkääjien kaasuja sekä teloitusta, vain muutamia mainitakseni.
Ennen sotaa hän ei ollut sellainen, päinvastoin.
Hän uhmasi myrskyjä pitääkseen majakan toiminnassa.
Hyökkäykseen!
Sitten yksi kranaatti muutti kaiken.
Pääsylippusi morsiamesi luo.
Ei vaan sotaoikeuteen.
Anna olla, kersantti. Hän on jo kärsinyt tarpeeksi.
Hänet voidaan teloittaa.
- Ole kerrankin ymmärtäväinen. - Ole hiljaa!
- Älä viitsi, kersantti. - Hiljaa!
Kun Mathilde ja Manech rakastelivat ensimmäistä kertaa, -
Manech nukahti käsi Mathilden rinnan päällä.
Aina kun hän tunsi sydämensä lyönnit haavassaan, -
hän oli tuntevinaan Mathilden sydämenlyönnit.
Ja jokainen lyönti toi Mathildea lähemmäs häntä.
Jos Manech kuolisi, Mathilde saisi tiedon siitä.
Kuultuaan kuolemasta, hän pitäisi itsepäisesti kiinni toivostaan, kuin ohuesta langasta.
Hän ei koskaan menettäisi toivoaan.
Mathilde on iloinen ihminen.
Jos hänen lankansa ei viekään häntä Manechin luo, hän ei välitä.
Hän voi silti tehdä siitä itselleen hirttosilmukan.
Kesäkuussa 1920 Mathilde sai kirjeen nunnalta.
Potilas Rennesin sairaalassa halusi tavata hänet.
Hän oli ollut tammikuussa 1917 Manechin kanssa Sommella.
Elokuussa 1912 olin komea mies, enkö?
Se on De Dion -merkkinen auto. Suoralla vaihteistolla.
Kerro, mitä Manechille tapahtui.
Tammikuussa 1917 minut määrättiin viemään viisi kuolemaantuomittua miestä Sommelle.
- Manech oli yksi heistä. - Niin.
Minun piti viedä heidät etulinjan juoksuhaudoille.
Sotapoliisit odottivat meitä vankien kanssa pommitetun hautausmaan lähellä.
- Mitä teet noilla saksalaisilla saappailla? - Odotan.
Odotat mitä? Että presidentti armahtaisi sinut? Turha toivo.
- Kyllä hän armahtaa. - Minua ei olisi pitänyt tuomita.
Olen Korsikalta! En ole ranskalainen!
Anna hänen olla. Hän ei ole enää järjissään. Parempi niin.
Valmista, luutnantti?
Kylmä pelasti hänet. Kesäaikaan hän olisi saanut jo kuolion.
Entä Manech? Kärsikö hän pahoin?
Häneltä piti amputoida kaksi sormea, mutta hän oli kunnossa.
Vein heidät taisteluhautaan nimeltä Bingo Crépuscule.
Voi helvetti. Etkö voinut hukata heitä matkalla?
Olisit potkaissut vaikka rekasta ulos!
Käskyni oli tuoda tänne nämä viisi miestä.
Heidät pitäisi jättää oman onnensa nojaan -
ja antaa kuolla kuin koirat kahden tulen välissä.
Siinä uudet käskyt, kersantti!
Kersantti, nyt on kenties hieman liian rauhallista?
Aloitetaan ilotulitus ja katsotaan, kun helvetti pääsee valloilleen!
Tässä teille keittoa! Onneksi se on vielä lämmintä.
Punajuurta ja fenkolia.
Mitä voisin tuoda sinulle?
Kupin kaakaota ja leipää hunajalla.
Hoidan ne sinulle, vaikka joutuisin tappamaan vanhempani.
Pitäisitkö näitä, luutnantti?
Älä välitä, hän on orpo.
Mutta hän tuo ne. Célestin Pouxia sanotaan kenttäkeittiön kriminaaliksi.
15 minuuttia myöhemmin hän toi kaiken.
Suolainen leipä hunajalla, -
sekä nigerialaista kaakaota.
Kerro minulle, -
onko sinulla joku, jolle haluaisit kirjoittaa? Esimerkiksi morsian?
Mathilde.
Hänen tyttöystävänsä nimi on Mathilde.
Mathilde.
Tunnen hänen sydämensä lyönnit. Se on kuin morsetusta.
Olemme kihloissa.
Onneksi ei tarvitse enää odottaa sodan päättymistä.
Nyt voin palata suoraan kotiin, kun teloitus on ohi.
Haluatko kuulla loput?
Olen heikko, en pessimistinen.
Kerro, mitä tapahtui.
Teimme aitaan aukon ja annoimme heille lämmikkeitä.
Célestin Poux antoi punaisen villahanskan lämmittämään sulhasesi kättä.
Ovatko he kaukana?
Liian kaukana kranaateille ja liian lähellä tykistölle.
Kaasuakaan emme käytä. Sitä hengittää aina vahingossa itsekin.
Luuletko heidän selviävän?
Elleivät he räjähdä ilmaan, he luultavasti joko kuolevat nälkään tai jäätyvät.
Joka tapauksessa saksalaiset pitävät siitä.
Korpraali Gordes syleili puuseppä-Bastochea.
He ilmeisesti tunsivat toisensa jo siviilissä.
Sitten veimme heidät juoksuhautojen ulkopuolelle.
- Voi paska. - Ole hiljaa.
- Voi paska. - Hiljaa!
Syyskuussa 1914 nostin helposti 70 kiloa, enkä ollut edes huippukunnossa.
Mutta sinä aamuna, tammikuussa 1917, oliko Manech vielä elossa?
Aamulla Favart huusi heitä nimiltä.
Kaikki paitsi Dordognen maanviljelijä vastasivat.
- Bassignano? - Paikalla.
- Bouquette? - Mitä haluat?
- Langonnet? - Täällä ollaan.
Ruiskukka, keksisit edes hieman paremman piilopaikan.
Notre Dame? Notre Dame?
En tiedä muuta.
Kirjoitin raporttini raskain sydämin.
Oli jo aikakin, Esperanza. Britit korvaavat meidät täällä pian.
Mitä uutta Bingosta?
Mikä tuo on?
Tuomittujen lista. Kapteeni Favourierin allekirjoittama.
- Jätänkö sen tähän? - Anna minulle.
Älä seiso siinä kuin idiootti. Ei tämä ole Pompeiji!
Sinut ylennetään aamulla kersantiksi ja lähdet Vosgesiin.
Komentaja, tämä tehtävä on silti hankala nieltävä.
Hyvä, että sieltä löytyy myös kurkkupastilleja.
Vosgesin kuuluisat makeiset! Menehän jo!
Muutamia kuukausia myöhemmin loukkaannuin Sommessa.
Satuin samaan ambulanssiin Chardolotin kanssa. Hän oli myös Bingo Crépusculesta, -
mutta hänellä oli vain muutama päivä elinaikaa.
Hei... Minä tässä, Esperanza.
Bingo Crépusculesta, muistatko?
Anteeksi, en tunnistanut sinua.
Kerro minulle, että miten juoksuhaudasta heitettyjen poikien lopulta kävi?
Miten luulet?
- Eikö kukaan selvinnyt? - Omantunnontuskia, Esperanza?
Sinun olisi pitänyt pysyä meidän kanssamme Bingossa.
Olisit nähnyt isoja M-kirjaimia, heiluvia pikkuhousuja sekä lentävän albatrossin.
Sinä hourailet. Sinulla on varmaan kuumetta.
Heitimme viisi poikaa linjojen väliin ja saimme takaisin vain kylmää lihaa. Päätelmä...
Menetin näköni, kersantti, mutta voin kuvitella ilmeesi. Ja pidän siitä.
Puhuiko hän tosiaan isoista M- kirjaimista ja albatrossista?
Kyllä. Ja alushousuista.
Tässä on vankien tavarat. Tarkoitukseni oli toimittaa ne heidän perheilleen, -
mutta terveyteni ei sitä sallinut.
Se on maanviljelijä Notre Damen kirjoittama kirje vaimolleen.
Lähetin alkuperäisen hänen vaimolleen lähtiessäni Bingosta.
Oletko täällä sinappikaasun takia?
En, vaan Espanjan influenssan.
Kuoleman tiet ovat tutkimattomat.
Mathilde, jos itkeminen ei onnistu, yritä puhumista.
Tai ole hiljaa.
Mutta joskus kun alamme puhua, kyyneleet tulevat mukana.
Kyyneleet kertovat kaiken, jos ymmärrät, mitä ajan takaa.
Muutoin voit pitää happaman ilmeesi.
Louis pieni, kerro Verolle, että ajattelen häntä.
Sääli ettei hän puhu minulle. Näin Biscuitia, sovimme asiat.
Näkemiin ystäväni. Bastoche.
Benoît Notre Dame, numero 1818. Tulen pitämään tauon kirjoittamisesta.
Kerro vanhalle Bernaylle, että maksan kaikki maaliskuuhun mennessä.
Hän myy liian kallista lantaa, varo kaikkia hänen asioitaan.
Kerro Baptistinille, että en rakasta mitään yhtä paljon, kuin häntä -
ja että älä huolehdi, kunhan vain kuuntelet rakasta äitiäsi.
En tunne ketään kiltimpää ihmistä. Rakastan sinua, Benoit.
Tina Lombardille Angel Bassignanolta.
Jos Chickpea tulee huoneeseen ennen kuin minut kutsutaan syömään, Manech elää.
Minulla ei ole nälkä.
Päivällinen on valmis.
Mathilde, syömään!
Olen tulossa.
Mathilde syntyi 1. tammikuuta 1900.
Hänen ikänsä on siis helppo laskea.
1903, hänen vanhempansa kuolivat linja-auton numero 44 onnettomuudessa.
Siitä lähtien Mathilde on hokenut usein itsekseen:
Maasta sinä olet tullut ja maaksi sinun on jälleen tuleva!
Hänen setänsä ja tätinsä, Sylvain ja Bénédicte, ovat kasvattaneet hänet, -
vanhempiensa henkivakuutuksen turvin, johon Pierre-Marie Rouvière oli sijoittanut.
Ollessaan 5-vuotias, Mathilde sairastui polioon.
Hän oli vuoteenomana kuukausia, -
huolimatta sinappihoidoista, -
kellonheilutuksesta -
ja neliapilahauteesta.
Nyt Mathilde on 20-vuotias.
Hän soittaa tuubaa.
Se on ainoa instrumentti, joka pystyy imitoimaan hätähuutoa.
Chickpea-koira piereskelee nukkuessaan.
Kuullessaan sen, Bénédicte ei koskaan jätä sanomatta:
Koiran pieru, sydämeni riemu.
Mathilde tarvitsee päivittäistä hoitoa.
Välirauhasta saakka, Georges Cornu, uimamestari, -
on hieronut häntä.
Aluksi Mathilde oli vaivaantunut, mutta pääsi yli siitä.
Joskus Mathilde kuvittelee Georgesin himoitsevan häntä.
Kaiken lisäksi hän kerran sanoi:
Teillä on kaunis vartalo, neiti.
Ja olen hieronut monia.
Kuinka Mathilde kutsuisi häntä sen jälkeen?
Rakas Georges...
Georges, rakkaani...
Jojo...
Joskus ennen nukahtamistaan, hän kuvittelee itsensä kiihottaviin tilanteisiin.
Mathilden ei tarvitse kuvitella kauaakaan ennen nautinnon täyttymystä.
Manechin katoamisen jälkeen, hän ei ole voinut ajatella sulhastaan tyydyttäessään itseään.
Niin se vain on...
Sinun asemassasi, Mathilde, unohtaisin hänet.
Miksi haaveilla mahdottomia?
Jos hän olisi elossa, olisit kuullut hänestä.
Hänet otettiin vangiksi.
Ja löysi saksalaisen tytön, jolla on letit ja isot rinnat!
Ranskan poika syömässä hapankaalia!
Mahdotonta!
- Voinko auttaa? - Pidä vain jalkasi maassa.
Seison omilla jaloillani!
- Mitä? - Ei mitään.
Kuulin kyllä.
Mutta unelmasi ovat vailla pohjaa.
Manechia ei ole voitu vangita Bingossa.
Miehemme valloittivat sen lähellä olevan taisteluhaudan.
Yleensä voittajat ottavat vankeja.
Hän on siis mennyt sekaisin.
Tai hän piileskelee välttääkseen raskasta työtä.
Lopeta haaveilu, Mathilde!
- Kohtaa todellisuus. - Löydät aviomiehen siitä huolimatta...
Jokin on pielessä.
Löydän sen kenttäkeittiön kriminaalin, Célestin Pouxin.
Mitä sinulle saisi olla?
Tai sen korsikalaisen huoran. Hän saattaa tietää enemmän, kuin minä.
Huomenna lähden Pariisiin.
- Miksi? - Löytääkseni Bingo Crépusculesta selviytyneitä.
Yksityisetsivä Germain Pire, lyömätön nuuskija
Olen tottunut hoitamaan vaikeita asioita. Minulla on niitä yllin kyllin.
Skandaalit jotka muuten olisi lakaistu maton alle, Pire on tuonut päivänvaloon.
Käsittele tämä tapaus erittäin hienovaraisesti.
Vuonna 1917 juna suistui raiteilta. 425 vapaalla olevaa sotilasta kuoli.
Kysely osoitti, että upseeri määräsi junan lähtemään jarruviasta huolimatta.
Poincarén hallitus yritti salata tapahtuman.
Kuka oli uhrien omaisten ainoa toivo löytää se upseeri?
Germain Pire.
Lyömätön nuuskija.
Lyömätön, neiti. Löysin upseerin, -
armeijan suureksi harmiksi.
He vakuuttivat, että hän oli kuollut ja haudattu.
Pakkaan vain laukkuni ja lähden etsimään Célestin Pouxia ja korsikalaisen morsianta.
Entä palkkionne, herra Lyömätön Nuuskija?
Nuuskija ei veloita turhasta, neiti.
Sinulle voisin tehdä töitä -
20 frangilla päivässä. Lisäksi kulut, tietenkin.
Miksi olet niin kiltti?
Hélène, tule tervehtimään.
Älä huolehdi kuluista. Germain Pire syö vähän, -
ei juo ja antaa säästeliäästi tippiä.
- Päivää. - Päivää.
- Pariisin Notre Damessa? - Ei Pariisin Notre Damessa.
Soitan Pariisista koskien Benoît Notre Damea.
Benoît Notre Dame!
Hyväsydäminen maanviljelijä.
Kuoli maansa puolesta.
Olen menettänyt monia seurakuntalaisia.
Onko hänen vaimonsa ja Baptistin vielä siellä?
Hiljaa! Neiti Minet, en kuule mitään!
Ei. Hän lähti jonkin aikaa sitten jättämättä uutta osoitetta.
Kuulenko kuoron laulavan?
Totta kai se on kuoro! Olemme kirkossa, neiti.
Mutta sieltä päästä ei kuulu virsiä.
Kiitos, isä. Näkemiin.
Bingo Crépuscule!
Tässä ei ole päätä eikä häntää.
Luulin, että pidät toivottomista tapauksista.
Nenäkkyytesi oli mukavaa kun olit pieni, ei enää.
Ala sitten ottaa minut vakavasti.
Tuhlaat rahasi turhaan!
Bingo Crépuscule! Miksei vaikka Ankkalinna.
Haluan tutkia armeijan arkistoja.
Sanotaan, että tässä on hitunen totuutta.
Jos mies on selviytynyt, häntä odottaa pakkotyö.
Ja tiedät sen!
Nuuskimisesi saattaa hänet suureen vaaraan!
Ole järkevä.
Vanhempasi luottivat minuun...
Maasta sinä olet tullut...
Se siitä.
He halusivat sinun pitävän minut iloisena.
Näkemiin.
Kiitos, Pierre-Marie.
Älä ole tuollainen, rakas Mathilde.
Ajattelen tulevaisuuttasi.
Ikävää nähdä terveytesi horjuvan hieronnasta huolimatta.
Katsotaan, mitä voin tehdä.
Tätä tapahtuu muuallakin, kuin Lourdesissa.
Etsin Tina Lombardia. Tunsin hänet, kun hän oli pieni...
Arvon rouvat, olen Tina Lombardin setä -
ja haluaisin tietää...
Anteeksi.
Pidän huolta Lombardin perheen asioista ja etsin Tinaa.
Hänelle on tulossa rahaa.
Sinäkö etsit Tina Lombardia?
Itse asiassa...
Oletko koskaan käynyt Korsikalla?
Hyvin kaunis, hyvin kuvauksellinen.
Mutta Tina asustaa jossain muualla.
Onneksi korkea-arvoinen poliisi löysi hänen jäljilleen Bar-Le-Ducissa.
Valentina Emilia Maria Lombardi, tunnetaan myös Tinana, -
rekisteröitiin 1916 lähellä 23. rykmentin leiriä Marseillesissa.
Aselevon jälkeen kana on lentänyt häkistään.
Kadotin hänen jälkensä, mutta olen ollut kiireinen.
Hän on kadonnut kuin tuhka tuuleen.
- Luovut siis jutusta. - En tietenkään.
Pire ei koskaan myönnä tappiota. Pire on itsepäinen.
Piren vertaista ei löydy.
Loistavaa! Kiitos.
Vain vähän.
Ei silmiä!
Ole varovainen sen kanssa.
Mitä saisi olla?
Tässä on sulhaseni.
Ja tässä on eräs puuseppä.
Luulen, että tunnet hänet.
Kurkkuani kuivaa.
- Lasi viiniä... - Pitää lääkärin loitolla.
Isotätini motto.
Kuoli 1911 Besanconissa, hän oli 99-vuotias.
Ei sairasta päivää nähnyt.
- Onnea matkaan. - Kosketa puuta.
Sota?
Hyeena Botanicalin eläintarhassa.
Silitin sitä.
Bastoche ja Biscuit tekivät tämän.
Biscuit?
Hänen paras ystävänsä. He tapasivat vuoden 1910 tulvien aikaan, pelastaessaan naista.
Bastoche oli lahjakas, mutta Biscuit... Nero.
Taikuri taltan kanssa.
Hän teki kaikki liitokset.
Tämä on sinulle.
Louis pieni, kerro Vérolle, että ajattelen häntä. Sääli, ettei hän puhu minulle.
Näin Biscuitia, sovimme asiat.
Hyvästi ystäväni, Bastoche.
He olivat ilmeisesti riidelleet. Tiedätkö miksi?
Arvoitus.
He kokivat yhdessä kovia, -
Marnessa, Woëvressa, Sommessa.
Sitten eräänä päivänä, kukaan ei tiedä miksi, he lakkasivat puhumasta toisilleen.
Biscuit siirrettiin.
Hän kuoli sotilassairaalan pommituksessa.
Olen iloinen että he vihdoinkin sopivat asiat.
He eivät jonota ulkona tänään.
- Kaada minulle yksi. - Hänellä on jano.
Käsi puuta, sydän kultaa.
Rakkaudelle.
Mutta kuka oli Véro?
Véronique Passavant. Hänen naisensa.
He tulivat usein yhdessä.
Miksiköhän he riitelivät?
Hän on voinut eksyä eikä Véronique antanut hänelle anteeksi.
Vuosi 1917 on täällä päin.
Mitä punaisissa kansioissa on?
Salaisia asiakirjoja.
Niiden katsomiseen pitää saada lupa korkealta taholta.
- Totta kai, ovathan ne ylhäällä. - Mene auttamaan häntä.
Jos sinä olisit tarpeeksi korkea-arvoinen, -
sitten voisit antaa meille luvan.
Jos ajattelisin noin, en olisi upseeri.
Ole onnellinen, että olet päässyt edes sisään.
Se kestää yleensä kuukausia.
Näyttää siistiltä, mutta itse asiassa ne ovat todella sekaisin.
No niin, Somme, -
Bouchavesnes-sektori, taisteluhauta 108.
Mikä paikka...
Katso tätä. Hirveä!
Voinko auttaa?
Kiitos, että vastasitte myönteisesti kenraalille.
Olemme hyviä ystäviä.
Bouchavesnes. Kaksi ystävääni kuoli siellä.
Sen juoksuhaudan taistelut olivat kauheita.
Pariisi ei ollut juurikaan parempi.
- En löytänyt edes taksia oopperan jälkeen. - Niin kuulin.
Haluaisimme tietoja taisteluhaudasta 108.
Taisteluhaudat 104, 105.
Taisteluhauta 107. Missä on 106?
Taisteluhauta 108.
Ärsyttävää, kirjoitettu molemmille puolille.
Taisteluhauta 108.
Saksalaisten kaivama. Me valtasimme sen ja nimesimme Bingo Crépusculeksi.
Kas kun ei Ankkalinnaksi.
Tammikuun 6. Ei mitään raportoitavaa.
Tammikuun 7. Raskaita taisteluita ja menetyksiä.
Kuollut taistelussa: Kapteeni Favourier, historian opettaja.
Luutnantti Benoît Estrangin, vakuutusasiamies.
Korpraali...
Outoa.
Tietyt tappiot ovat salaisia.
Salaisia? Tarkoitat...
Olen pahoillani.
- Etkö voi... - Valitettavasti emme voi katsoa enempää.
Edes kenraali ei saisi.
Olkaa hyvä.
- Kiitoksia ajastanne. - Eipä kestä.
Ei mitään kiinnostavaa. Välilehtiä, huoltolaskuja. Rutiinia.
- Odotin paljon. - Tämä oli odotettavissa.
Menit liian pitkälle!
Toivottavasti tämä paperi ei ole luokiteltu salaiseksi.
- Sinun on kerrottava, jos se on tärkeää. - Ei tässä ole mitään.
Se on vain lomalupa.
Presidentiltä?
Aivan.
Presidentti Poincaré myönsi joskus lomia ansioituneille sotilaille.
Se siitä.
Saatan sinut ulos.
Korpraali Kléber Bouquet, -
Korpraali Francis Gaignard, -
Sotamies Benoît Notre Dame, -
Sotamies Angel Bassignano, -
Sotamies Manech Langonnet, -
itsenne vahingoittamisen takia teidät on tuomittu kuolemaan.
Jos juna ei ole mennyt tunneliin ennen kuin lasken seitsemään, -
tai konduktööri ei ole tullut, -
Manech on kuollut!
1, 2, 3, -
4, 5, 6...
Liput, olkaa hyvä.
Aprillia!
Kun sanomalehtien lakko päättyy, voimme julkaista ilmoituksesi.
Palkkio Bingo Crépusculea koskevista tiedoista.
Hänen rohkaisemisensa ei tuo hänelle ruokahalua takaisin.
Vie hänet Quimper Fairiin.
Miksi?
Saisi maiseman vaihdoksen.
Saatat tavata mukavan pojan.
Miksi?
Menet naimisiin ja saat lapsia. Sano hänelle!
Voitko kaataa minullekin.
- Oletko alkanut juomaan? - Lasi viiniä pitää lääkärin loitolla.
Mistä se tulee?
Kuolleen Käden baarimikolta, jolla on puinen käsi.
Se oli hänen tätinsä motto. Kuoli satavuotiaana Besanconissa 1911.
Toistatko?
Besanconissa 1911, -
99-vuotias nainen jätti jälkeensä puukätisen siskonpojan, -
Kuollut Käsi -baarin omistaja Kultaisen Käden kadulla, -
jolle täti usein sanoi samaa mitä Sylvain äsken sanoi minulle.
Hän on jo humalassa!
Katso!
Albatrossi on itsepäinen.
Se tietää voittavansa tuulen.
Hei, sorani.
Sorani.
Véronique Passavant, 17. heinäkuuta 1920.
Kirjoitan L'il Louis -baarista. Hän kertoi minulle sinusta.
Minun pitää kertoa tapahtumasta, joka kosketti minua syvästi.
Olin matkalla Bastochen pajalle. Olin maissa.
Haluan puhua Bastochen kanssa.
Bastoche?
Hän kuoli etulinjassa Sommessa. Etkö tiennyt?
Kuulin toista.
Mitä?
Sairaalasta, jossa hoidan kuppatautisia, -
potilas lähetti sinulle tämän.
Jos et halua kuolla tuskallisesti, vastaa minulle.
Ystävä, joka piileskelee Bastochesi kanssa.
Sano, että...
Sano, että hän on korsikalainen.
Nunnat pelottelivat minut, kun olin pieni.
Tina Lombardi tietää jotain, mitä me emme tiedä.
Mitä?
Lombardin tyttö tietää jotain, mitä me emme tiedä.
Se todistaisi, että Bastoche pakeni.
Toisen kuolemaantuomitun sotilaan kanssa.
Se letukka kai luulee sen olevan Angel.
Mutta jos Bastoche pakeni, niin hän on pitänyt huolta Manechista.
Jos hän pakeni...
Anna se minulle.
Jos jossittelut laskettaisiin, niin lehmätkin lentäisivät.
Ehkä.
Mutta ilman jossittelua voisin yhtä hyvin hirttää itseni.
Sinun ansiostasi vietän aikani noukkien soraa pois nurmikolta.
Jos näen soraa, saavun aina tyylillä. Neidille.
Leprincen Tavaratalo, Pariisi, 25. heinäkuuta 1920.
Sunnuntaina on aikaa kirjoittaa. Vastaan koskien -
Célestin Pouxia ja muita Bingo Crépusculesta pelastuneita.
Tunsin kaverin. Viisain varas jonka olen koskaan tuntenut.
Hänen ansiostaan minulta ei koskaan puuttunut mitään.
Olivier Nergeton, Iloiset lelut.
Célestin Poux oli pelastuksemme.
Hän oli kenttäkeittiön kriminaali tai vähän enemmänkin.
Hän vääristeli miestappioita saadaksemme tupla-annokset.
Jos näet häntä, kerro ettemme koskaan unohda häntä.
Etienne Morillon, opettaja, 3. elokuuta 1920.
Hän sai meidät aina nauramaan.
Hän jopa koulutti komppaniamme maskotin.
Hyvää huomenta. Mikä ilma!
Germain Pire, yksityisetsivä.
Mathilde on puhunut sinusta.
Sylvain!
Pyydä Mathildeä tulemaan alas.
Sano, että herra Pire on täällä.
Poux on hyppinyt ympäriinsä.
Kaksi päivää Dreuxissa, Troyesissa, Castressa, viisi päivää Sètessä.
Hänen löytämisensä vaatii onnea ja kärsivällisyyttä.
Sepä harmi.
Hélène, herkullisia keksejä.
Maista niitä. Kerro, mitä mieltä olet.
Keittiö olisi viihtyisämpi.
Kiitos, Bénédicte.
Jätän teidät rauhaan.
Poux ei voi pysyä paikoillaan, kun taas Tina Lombardi, -
saa meidät pyörimään ympyrää.
Tiedän. Hän on mestari naamioitumaan.
Mitään uutta Biscuitista?
Tämä on Benjamin Gordes.
Päivänä, jolloin hän voitti -
puuseppä-palkinnon kuudennen kerran peräkkäin.
Aivan.
Biscuit, Bastochen paras kaveri, ei ole kukaan muu, kuin Benjamin Gordes.
Sotilas heidän komppaniastaan -
sanoi, että he olivat kuin veljekset ennen kuin heille tuli kinaa.
- Miksi et kerro minulle? - Lopeta!
Kerro!
En halua riidellä kanssasi, joten lopeta!
Miksi et puhu?
Kenen idea se oli?
Minun? Ei, se oli sinun ideasi.
Paskiainen!
Se oli hänen ideansa!
Kaikki naisen takia!
Véronique Passavant erosi Bastochesta kesäkuussa 1916.
Ja vähän sen jälkeen Bastoche riiteli rajusti Benjamin Gordesin kanssa.
- Ei tarvitse olla Pythagoras! - Niinpä.
Eivätkö he tavanneet uudelleen ennen Bingo Crépusculea?
Siellä kaikki päättyi.
Ei, vaan siellä kaikki alkoi, herra Pire.
Siellä kaikki alkoi.
Tina Lombardi on varma, että Bastoche elää.
Miten hän erosi muista tuona iltana?
Oliko hän ainoa puuseppä?
Jokin teki Bastochesta erityisen verrattuna muihin.
Hänen saksalaiset saappaansa.
Vain hänellä oli saksalaiset saappaat.
Niin tietenkin. Olet oikeassa!
Tina Lombardi sai selville, että mies jolla oli saksalaiset saappaat, selvisi.
Hänet on vamasti nähty joku toveri seurassaan.
Näin kaksi sotilasta, jotka näyttivät kulkureilta.
Toisella oli sakujen saappaat.
Hän kannatteli toista.
Tiedämme myös, että Bastoche sopi asiat parhaan ystävänsä kanssa.
Aivan!
Muuttiko se illan tapahtumien kulkua?
Jos saan kuoren yhtenä palana, -
niin Gordes onnistui pelastamaan Bastochen ja Menechin.
Tuolla vauhdilla en saa koskaan piirasta uuniin.
Minun on palattava Pariisiin.
Taas? Hukkaan heitettyä rahaa.
Maasta sinä olet tullut...
Luotsikalaa!
- Anteeksi, Elodie Gordes? - Tuolla, myymässä porkkanoita.
Kiitos.
Elodie Gordes? Tunnetteko hänet?
En ole koskaan nähnytkään!
Ketä heistä et tunne? Kenties häntä?
Miksi Bastoche ja Biscuit riitelivät? Sinun vuoksesi?
Minulla ei ole mitään sanottavaa.
- Haluan tietää! - Jätä minut rauhaan!
He tapasivat viimeksi Bingo Crépusculessa.
Sulhaseni oli siellä myös. Bastochen kanssa.
Siinä kauheassa taisteluhaudassa.
Haluan ymmärtää.
Haluan ymmärtää!
Ei se ole niin kuin luulet.
En voi puhua siitä. Anna osoitteesi.
Käsialani on hirveää, -
mutta kerron kaiken kirjeessä. Lupaan sen.
Anna mennä! Sorani!
Tuliko mitään minulle?
- Mitä? - Tuliko mitään minulle?
Vain sanomalehti.
Siinä kerrotaan kaikesta muusta, paitsi Elodie Gordesista.
Todella hauskaa!
Sinun pitäisi lukea se, voisit oppia jotain.
Onko presidentti aloittanut tutkimukset Bingo Crépsulesta?
Hän olisi voinut aloittaakin, -
ellei olisi pudonnut junasta pyjamaisillaan.
No, hän käyttää pyjamaa.
Hän käyttää pyjamaa.
Saimme takaisin vain kylmää lihaa. Päätelmä...
Tiesimme, että olet varas, mutta että pyromaani?
- Kaikki minulle? - Ei. Vain tämä.
Ellen nypi soraa, kiusaan posteljoonia.
Sora on poissa? Reilu taistelu.
Taistelu ei ole koskaan reilua.
- Voinko tarjota sinulle pienen? - En panisi pahakseni.
Neiti, pyydän, että varjelette salaisuuttani.
Kun tapasin mieheni, hänellä oli jo neljä lasta.
Yksikään heitä ei ollut hänen.
Hyvää hyvyyttään hän nai lesken, jolla oli tuberkuloosi. Hän oli puolalainen, kuten minäkin.
Hän adoptoi naisen lapset ennen naisen kuolemaa.
Olin myös naimaton äiti.
Sitten hän huomasi olevansa viiden lapsen isä, -
vaikka hän ei voinut saada itse lapsia.
Ajatte ylitseni.
Meillä oli neljä vuotta hellyyttä.
Meillä oli suunnitelmia. Uneksimme näkevämme meren yhdessä.
Sitten tuli sota.
Luulin, että Bastoche pitäisi huolta hänestä, kun heidät määrättiin samaan paikkaan.
Mutta hänen lomansa aikana syyskuussa 1915, juuri Artoisin taistelun jälkeen, -
tiesin, ettei mikään palaisi ennalleen.
Siellä tämä oli ainoa asia, joka sai meidät pysymään liikkeessä.
Kerran tulen leimutessa taistelukentällä näin taistelutovereita, -
joiden panosvyöt räjähtivät kuin ilotulitteet.
Kerran meidän piti käyttää ystävämme ruumista -
suojana tulitukselta.
Hänellä oli jotain mielessä.
Toisena iltana hän kertoi sen.
Jos karkaan, sotapoliisit tulevat hakemaan minut.
Ainoa keinoni päästä pois täältä, on saada kuudes lapsi.
Kuusilapsiset miehet lähetetään kotiin.
Niin kuin sanoin, hän ei voinut saada lasta.
En edes uskaltanut ajatella, mitä hänellä oli mielessä, -
mutta hän ei antanut periksi.
Mielestäni se ei ole pettämistä, jos pyydän sitä sinulta.
Varsinkaan Bastochen kanssa.
Älä koske!
Nämäkään viisi lasta eivät ole minun, miksi sitten kuudennen pitäisi.
Sinun pitäisi odottaa yhdeksän kuukautta. Sota voi olla ohi siihen mennessä.
Se ei ole koskaan ohi. Ei koskaan!
Ne olisivat yhdeksän toivon kuukautta. Eikö sinulla ole sydäntä?
Sitten eräänä päivänä löysin kirjeen Kléber Bouquetilta, joka tunnettiin Bastochena.
Siinä pyydettiin laittamaan värillinen vaate ikkunaan, jos hän ei saisi tulla sisälle.
- Kahvia? - Kiitos, mielelläni.
- Sinun jälkeesi. - Ole hyvä.
Kiitos.
- Sokeria? - Ei kiitos.
Onko se tehty helmiäisestä?
Kyllä, Benjamin teki sen.
- On outoa... - Outoa, ettemme ole koskaan tavanneet.
Eivätkö lapset ole täällä?
Ovat, mutta -
he leikkivät ulkona.
- Haluatko piristysryyppyä? - Kiitos.
Ei, ei... Anteeksi.
En halua.
En minäkään.
Elodie, sanomme, että teimme sen.
Se rauhoittaa häntä.
Se tekee asiat helpommaksi sinulle, minulle, -
meille kaikille.
Hassua, kuinka hymysi tuo esiin sulkeet.
Suljen ne mahdollisimman myöhään.
Kahden päivän kuluttua juna-asemalla.
Suo minulle vielä viimeinen hymy.
Sulkeaksesi sulkeet.
En edes tullut raskaaksi.
Mutta pelko ei enää vaivannut miestäni.
Vaan mustasukkaisuus.
Missä? Milloin? Kuinka usein? Missä asennoissa? Piditkö siitä?
Siitä tuli helvetillistä meille molemmille.
Nyt, niin kuin tiedät, Bastoche on kuollut -
ja mieheni sai surmansa sairaalan pommituksessa.
On suuri helpotus avautua teille. Joskus luulen tulevani hulluksi.
Elodie Gordes.
Matti! Kiirehdi.
Herra Rouvière on puhelimessa. Hän odottaa.
Tule jo!
Mathilde? Pierre-Marie täällä.
Minulla on huonoja uutisia.
Ei oikeastaan huonoja... Uutisia, jotka jo tiedät.
Mutta uutisia, joita et voi enää vältellä.
Olit oikeassa yhdessä asiassa.
Manech ja hänen neljä kaveriaan olivat sillä oudosti nimetyllä taisteluhaudalla.
Heidät haudattiin Herdelinin hautausmaalle, -
sen jälkeen, kun heidät oli ensin haudattu pommikuoppaan peitteen alle.
Se siitä, rakas Mathildeni.
Kesäkuussa 1909, Mathilde oli 9-vuotias.
Manech Langonnet oli 10.
Sattuuko, kun kävelet?
Oli perjantai tai lauantai.
Mathilde ei muista, kumpi.
Onko sinulla ystäviä?
Voin olla ystäväsi.
Haisenko kalalta?
Oletko koskaan käynyt majakantornissa.
Voin kantaa sinut portaat ylös.
Koska isäni on majakan hoitaja.
Ole sitten leuhka! Kirkonrotta! Maalaistollo!
Haluatko potkun persuksille?
Näkeekö ylhäältä kauas?
Syön korvasi!
Heitän sinut tyrmään.
Olen mustekalan palvelija!
Koiran pieru, sydämeni riemu.
Manech nai Mathilden!
Mathilde nai Manechin!
- En polta. - Tiedän, mutta ota se silti.
Se auttaa sinua saamaan uusia ystäviä.
Jos ehdin mutkaan ennen autoa, -
Manech palaa elävänä takaisin.
Jos ehdin mutkaan...
Jos ehdin mutkaan ennen autoa, -
Manech palaa elävänä takaisin.
Jos ehdin mutkaan...
Sinulla oli tapana kiusoitella sinua, että olet vuoden minua vanhempi.
Nyt olen vanhempi kuin sinä.
Mies, joka antoi sinulle hanskansa on nimeltään Poux.
Célestin Poux.
Hassua, eikö?
Mies, jonka palkkasin etsimään hänet on Pire.
Germain Pire.
Kummallinen nimi.
Joka tapauksessa hän ei ole löytänyt Célestineä vielä. Eikä korsikalaista huoraa.
Lanka on katkennut, Menech, -
mutta en anna periksi.
Uskon vielä, että Tina Lombardi on johtolanka.
Minun on oltava varma.
Ymmärräthän?
Siksi minun on löydettävä Célestin Poux.
Tiedätkö, että osaat olla todella ärsyttävä?
Meidän olisi niin paljon parempi olla Bretagnessa.
Mennään, Mathilde.
Vilustut.
Thouvenel!
Mitä haluat?
Kuka olet?
Sinäkö soitit?
Kuka olet?
Päivät kuluvat. Ei vieläkään tietoa Célestin Pouxista.
Mathilden suru on musertavaa.
Hänen on syötävä. Hän tulee sairaaksi.
Jätä ydinluu hänelle.
Hänen surunsa alkaa tarttua meihinkin.
Ja niin, -
keskellä yötä, 15. syyskuuta 1920, -
lanka on jälleen ehjä.
Voitto! Löysin vihdoin Pouxin. Luojan ja Davidson Motorsin lähettämänä.
Kaikkia kuluja vastaan tietenkin, Germain Pire.
Célestin Puox, asfaltin kauhu.
Eikö se ilmoitus ollut teidän?
Mathilde puristaa kätensä tiukasti yhteen, -
ettei tärisisi ja itkisi -
ja tekisi itsestään naurunalaista.
En nähnyt omin silmin sulhasesi saavan osumaa.
Menin hakemaan ruokaa ja törmäsin Lebéguehiin, kaveriin, jonka tapasin Vosgesissa.
Alun perin Meusesta. Tai pikemminkin alkuasukas Meusesta.
Joka tapauksessa, hänen vatsansa tunsi hyvän kahvin.
Tiedän sen. Yritin antaa hänelle kahvin ja hiilen sekoitusta -
vaihdossa hollantilaiseen tupakkaan.
Kun viimeksi näit Manechin, -
oliko hän elossa?
Häntä ei voinut olla huomaamatta.
Kaivertamassa M-kirjaimia palaneen puun kylkeen, -
keskellä ei kenenkään maata.
Hän kaiversi kolme M-kirjainta ennen, kuin albatrossi sai hänet.
Albatrossi!
"Albatrossin, -
meren suuren siivekkään, -
joka huolettoman matkatoverin lailla -
on liittynyt laivaan, -
meren vaaroissa etenevään."
Se on Baudelairen runo.
Se tarkoitti myös sakujen pommikonetta, jossa konekivääri oli takana.
Silloin ei voinut vielä ampua potkurin läpi.
Sinä annoit hänelle hanskan?
Paksua punaista villaa.
Morsiameni vietti aikaansa kutoen kaulaliinoja ja lapasia minulle.
Vaihdoin ne palelevien senegalilaisten kanssa -
saksalaisiin kultahampaisiin.
Sulatin ne aselevon jälkeen.
Maksoin niillä Harleyni.
Mutta, -
oletko varma Manechin kuolemasta?
Kaverini kertoi, että sellaisen haavan kanssa, -
Manechilla ei ollut toivoa selviytyä.
Näin omin silmin vain kolmen heistä kuolevan.
Antaudun!
Älkää ampuko!
Rukoilen teitä! Antaudun!
Päästäkää minut läpi.
Olen puolellanne.
En ole ranskalainen, olen korsikalainen.
Minulla ei ole mitään teitä vastaan!
Piruparka.
Eli hän ei ole ranskalainen.
Perutaan hänen syntymätodistuksensa.
Ranskalainen korpraali teki hänestä selvää.
Thouvenel, liipaisinherkkä sika.
Hänellä oli ehkä kylmä sydän, mutta silmä oli tarkka.
Piruparka.
Taisit pitää ruuasta.
Tappaisin vanhempani hyvän ruuan vuoksi.
Älä välitä, hän on orpo.
Sama koskee tryffeleitä.
Jos pidät tryffeleistä, niin minulla on yksi Périgodista...
Kenen kaikkien kuoleman näit?
Hänen, jolla oli kuolio.
- Six-Sousin. - Aivan, hitsaajan.
Toverit.
Ennen kuolemaa, -
minulla on viimeinen toive.
Haluan kusta seisaaltani.
Niin kuin mies!
Ja sitten voitte ampua sydämenne kyllyydestä.
Hyvästi elämä, hyvästi rakkaus.
Hyvästi kaikki naiset.
Kaikki on ohi -
lopullisesti.
Tämä häpeällinen sota -
Craonnessa. Tasangolle -
jätämme nahkamme.
Koska meidät kaikki on tuomittu.
Olemme ristiinnaulitut.
Ja Bastoche?
Hän oli niin hyvin piilossa, -
ettemme löytäneet häntä.
Edes aamulla, kun hän vastasi nimenhuutoon, -
kukaan ei tiennyt missä hän oli. Vatsastapuhuja!
- Ei, hän oli puuseppä. - Aivan sama.
Albatrossi ampui hänet, kuten sulhasesikin.
Albatrossi syttyi tuleen ja putosi vihollisen linjalle.
Palautettuna lähettäjälle.
Entä maanviljelijä Dordognesta?
Hän näytteli kuollutta alusta alkaen. Se ei pelastanut häntä.
Sakut eivät arvostaneet kranaattia.
Älä katso! Se vain pahentaa asiaa.
Kun palasin ruuan kanssa, luodit lensivät kaikkialla.
Raskas keskitys oli alkanut.
Pahus! Kukaan ei voi kuvitella millaista se on.
Et voi liikuttaa jalkojasi ja sydämesi hakkaa hullun lailla.
Sitten näin maanviljelijän Dordognesta räjähtävän palasiksi.
Hyökätään ennen kuin meidät teurastetaan.
Pistimet esiin!
Se ei ollut mitään verrattuna siihen, mitä oli tulossa.
Ranskan puolesta!
Hyökkäykseen!
Ohitimme viiden vangin ruumiit, -
kun sakujen konekiväärit alkoivat sylkeä luoteja.
Meidät murskattiin.
Lavrouen paskiainen! Hän piti paperin itsellään.
Paarienkantajat!
Mikä paperi?
Hän ei sanonut muuta.
Sinä iltana oli tarpeeksi ruokaa vaikka koko armeijan ruokkimiseen.
Favart ja Chardolot laskivat kaatuneita.
Miksi nuo viisi ovat meidän pataljoonamme listassa?
Me tottelimme vain käskyjä.
Täällä haisee jokin.
Jokin haisee? Lavrouye haisee.
Ruoka ei haise. Käykää kiinni ennen kuin se jäähtyy.
Se on jo kylmää.
Näit siis kolmen kuolevan.
Omin silmin.
Aiheeton toivo saa sinut vain kärsimään.
Ei se ole aiheetonta.
Maistatko kakkuani?
En tiedä pitäisikö minun.
Tuoreen kerman kanssa.
Jos kerran vaadit...
Pidän ihmisistä, jotka arvostavat ruokaani.
Laitan hänet sänkyyn.
Menkäämme kaikki nukkumaan.
Hiljennä!
Sinulta puuttuu kontrolli ja tyyli. Olet parempi haravoimaan, kuin ajamaan.
Hei, posteljooni! Vien sinut seuraavalle postilaatikolle.
Entä pyöräni? Jätä se homma minulle. Taistelin sodassa, en pääse toimistotöihin.
Ei se ole minun vikani. Olen astmaatikko!
Astmaatikko, joka ajaa pyörällä!
- Meren rannalla. - Aivan, meren rannalla.
Célestin, se ei ole sivuvaunu!
Miehet eivät koskaan kasva aikuisiksi.
Kunhan eivät leiki sotaa.
Kerro vanhalle Bernaylle, että maksan kaikki maaliskuuhun mennessä...
Hän ei kirjoittaisi moisista pikkuasioista. Oletko samaa mieltä?
Sen on oltava salakieltä.
Paitsi että rakastavaisten salakieltä ei voi ratkaista järjellä tai tuurilla.
Entä Bastoche?
Jos hänet oli nähty saksalaisine saappaineen, hänen on täytynyt selviytyä.
Ei pidä paikkaansa, neiti.
Gordes ei päästänyt häntä lähtemään niissä saappaissa.
Jos sakut näkisivät ne, -
he tietäväisivät, että ne on otettu kuolleelta toveriltaan.
Eli Tina Lombardi on väärillä jäljillä.
Se jolla oli saappaat, -
ei ollut Bastoche.
Se oli Gordes! Aivan niin, neiti.
Hän oli pojan kanssa, -
pojan, joka oli 1917-luokkaa... Desrochelles.
Tapasin paarinkantajia, jotka olivat tavanneet heidät.
- Oletko Bingosta? - Saatan ollakin.
Kerro heille, että Gordes on haavoittunut.
- Hän on huonokuntoisen pojan kanssa. - Desrochelles-nimisen.
- He menivät ensiapuun. - Saksalaisine saappaineen.
Kauan eläköön anarkia!
Anarkia.
Mitä on tapahtunut, Matti?
Mitä minä sanoin?
Aukaise.
Ole järkevä.
- Mitä teit? - En mitään.
Olet tiennyt hänen olevan kuollut jo kolme vuotta.
Se on jo itsepäisyyttä.
Ei, minä kutsun sitä toivoksi. Poux hautasi sen juuri.
Jos voin tehdä jotain...
Voit.
Vie minut Bingo Crépusculeen.
Intialainen prinsessa elefantissaan.
Metsästäjineen, surun jäljillä.
Se oli tuolla.
Juuri tuolla.
Sadan metrin päässä Bingosta oli Erlangen, sakujen taisteluhauta.
Missä palaneen puun runko on?
Kaikki kannot ja rakennusjätteet -
käytettiin taisteluhautojen täyttöön.
Löysimme ne viisi tuolta peitteen alta, -
mullan peittäminä.
- Ei mikään kaunis näky. - Ei varmasti.
Nuorin oli vasta poikanen.
Oliko hänellä hanska?
Punainen villahanska?
Heillä kaikilla oli toinen käsi siteessä, mutta -
toisessa kädessä ei ollut mitään. En muista nähneeni hanskaa.
Athos!
En pidä siitä, että hän kaivelee täällä.
Täällä ei koskaan tiedä, mitä rojua löytyy.
Vaikka jotain, joka räjäyttää raajan irti.
Se on krypta.
Noiden kahden taisteluhaudan välissä oli kappeli.
Se oli raunioina.
Uskomatonta, en tunnista mitään.
Olisiko Manech voinut kadottaa hanskan kaatuessaan?
Se oli hyvin istuva hanska.
Käytin toista keittiössä sodan loppuun asti.
Kenties hän otti sen pois kaivertaessaan?
En osaa sanoa, mutta en usko.
Millainen punainen se oli? Kirkkaanpunainen?
Räikeän punainen.
Siinä oli valkoisia täpliä. Kuin matoja omenassa.
Anteeksi, kun häiritsen tällä tavoin. Mieheni perhe kärsi paljon sodassa.
En halunnut tulla ranskalaisen sotilaan pöytään hänen nähtensä.
Mitä sinulla on kerrottavaa?
Ennen kuolemaansa veljeni Gunther -
näki sulhasesi kaivertamassa nuo kolme kirjainta puuhun.
Hänellä oli punainen, pilkullinen hanska.
Guntherin ystävä kertoi minulle siitä.
Kun koneemme ampui sulhastasi, -
he olivat vatsavaivaisia.
Sen jälkeen kaikki oli kuin painajaista.
Jumala pelasti sen ranskalaissotilaan kahdesti.
Sitten teidän puolenne hyökkäsi.
He tappoivat veljeni.
Hän oli 23-vuotias.
Tulin katsomaan hänen ristiään hautausmaalle.
Olen pahoillani.
Aika parantaa haavat. Huomaat sen kyllä.
Palaan takaisin, hän huolestuu.
En siis olekaan haudannut sitä.
- Anteeksi? - Toivoa!
Mitä nyt?
Tina Lombardi. Hän joutuu giljotiiniin.
Häntä kutsutaan upseerintappajaksi.
Hän tappoi Lavrouyen ja Thouvenelin.
Ja aikoi tappaa Meréchal Pétainin.
Luulen, että istut pyörätuolissa vain pehmittääksesi minut.
Puhun sinulle vain, -
koska tiedän että olemme hyvin samanlaisia.
Jätetään heidät rauhaan.
- Olisit voinut tehdä saman, kuin minä. - Enpä usko.
Olisin liian peloissani.
Minä en pelkää.
Enkä kadu mitään.
Paitsi hiuksiani.
Hiukseni leikataan ennen teloitusta.
Näytän aivan Jeanne d'Arcilta, kun tapaan Angelini.
Miksi halusit tappaa Pétainin?
Tuomittujen sotilaiden heittäminen linjojen väliin oli hänen ideansa.
Miksei Poincaré?
Hän kieltäytyi armahtamasta heitä.
Etkö tiedä?
Hän armahti heidät. Kaikki viisi.
Se on vain lomalupa.
Lavroueye piti paperin itsellään.
Miksi Lavrouye teki niin?
Koska likaiset koirat pelaavat likaista peliä.
Luota minuun.
Tein hänestä selvää.
Me olemme tehneet samaa tutkimusta.
Omilla tavoillamme.
Etsiessäni Bingosta selviytyneitä, -
löysin mieshoitajan, joka hoiti Angelia ja muita.
Tämä kaveri, Phillipot, oli varma että oli nähnyt yhden heistä.
Iso mies, jolla oli haava päässä.
Iso mies, haava päässä, saksalaiset saappaat.
Hänellä oli saksalaiset saappaat ja kantoi laihaa sotilasta.
Luulen, että se oli niin. Olen jopa varma siitä.
Iso mies, haava päässä.
Hänen esimiehensä käski häntä pitämään suunsa kiinni.
Voit kuvitella, kuinka toiveikas olin.
Sitten tapasin miehen, joka rikkoi unelmani.
Sotilasmestari Favartin.
Hän kertoi, kuinka se sika, Thounevel, ampui Angelini tuosta vain.
Kuin vessassa olisi käynyt.
Tein hänestäkin selvää.
Se oli pakkomielle.
Tappaa kaikki, jotka vahingoittivat miestäni.
Angel jätti sinulle tämän.
Kostaminen on turhaa. Yritä olla iloinen, äläkä pilaa elämääsi vuokseni.
Helvetin enkelisi.
Juna Pariisiin lähtee laiturilta kaksi.
Gordes, joka vaihtoi saappaita Bastochen kanssa, -
oliko hän iso mies?
Biscuit? Ei hän ollut iso. Aivan normaalin pituinen.
Sinulla ei ole uutisia Desrochellesistä?
Hän ei ystävystynyt helposti. Hän asui äitinsä kanssa.
Minun on mentävä. Lähden tunnin kuluttua Venezuelaan.
Onnea matkaan, Célestin!
Samoin!
Luulen, että piilottelit Poincaren armahdusta.
En halunnut heittää suolaa haavoihin.
Haluaisin pyytää viimeisen palveluksen.
Se kai koskee Bingoa?
Paul Desrochelles, kirjamyyjän poika, syntynyt Sarregueminesissä, -
kuollut helmikuussa 1897.
Hän se on, Jean Desrochelles!
Mitä?
Saintesissa.
Charentesissa. Kyllä. Kiitos.
Kertokaa, herra Pire, Tina Lombardista. Teillä oli aavistus hänen aikomuksistaan.
Onneksi polkunne eivät kohdanneet.
Nuuskija pakenee vaaran uhatessa.
Nuuskija nuuskii vain kauempaa.
Minulla on sinulle uusi johtolanka.
Jean Desrochelles. Evakuoitu etulinjasta 7. tammikuuta 1917.
Hänen ainoa sukulaisensa oli äitinsä, Desrochellesin leski.
Hän asuu osoitteessa rue de I'Abbaye 22. Saintesissa, Charentesissa.
Olet jo näköjään tehnyt kaiken työn.
Oletko yrittänyt tavoittaa minua?
Se veljeni kaveri, josta kerroin.
Hän muisti jotain, mikä saattaa kiinnostaa sinua.
Kaksi sotilasta, jotka saattoivat häntä sinä aamuna, -
halusivat palata ei kenenkään maalle.
He näkivät vankien ruumiit.
Yksi oli pienessä kellarissa.
Ranskalaiset sotilaat näyttivät yllättyneiltä.
En tiedä, auttaako tämä.
Kiitos.
Kerro vanhalle Bernaylle, että maksan kaikki maaliskuuhun mennessä.
Hän myy liian kallista lantaa, varo kaikkia hänen asioitaan.
Hän myy liian kallista lantaa...
Sen on oltava salakieltä.
Herra Nuuskija soitti.
Hän veti vesiperän Saintesissa.
Tiedän!
Haloo! Kerro.
Niin, neiti. Muistan teidät.
Vanha Bernay? Ei, en ole kuullut hänestä.
Benoît Notre Dame käytti omien eläintensä tuottamaa lantaa.
Hän ei koskaan ostanut sitä.
Kiitos, isä.
Minun pitää purkaa tämä kirje.
Luulen, että alkaa jo polttaa.
Tulen - Bernay - Maaliskuu.
Myy - Kaikki. Sano - Ei mitään.
Älä - kuuntele - Ketään.
Benoît.
Anteeksi, missä on Maailman Reunan maatila?
Viimeinen talo tien päässä.
- Entä jos hän ei tulekaan? - Hän tulee, älä huolehdi.
Palaan kahden tunnin kuluttua.
Hei, Mathilde. On vaarallista toivoa kuolleiden palaamista.
Kun näin ilmoituksesi lehdessä -
tiesin, että sotapoliisit tulisivat ajan myötä.
Älä huolehdi.
Minulla oli mahdollisuus hiljentää sinut.
En käyttänyt sitä.
Tiesimme, että olet varas, mutta että pyromaani?
En pystyisi tappamaan sinua.
Nykyisin vaimoni täytyy tappaa jopa jänikset ja kanat.
Sota teki sen minulle.
Tiedät, mitä haluan kuulla.
Onko hän elossa?
Viimeksi kun näin hänet, hän ei ollut hyvässä kunnossa.
Mutta hän on voimakkaampi, kuin miltä näyttää.
Meidän täytyy hajaantua.
Kun tilanne rauhoittui, yritin nukkua.
- Gaignard! - Luuletko, että olemme ilotalossa?
- Bouquet! - Mitä nyt?
Notre Dame?
Sitten parittaja yritti antautua.
Ja hitsaaja Pariisista kuoli.
Sulhasesi alkoi kaivertaa puuta.
Sitten sakujen Albatrossi tuli.
Tulin tajuihini, kun maa alkoi vapista.
En tiedä, mitä tapahtui. Näin vain luukun, jonka räjähdys oli osin avannut.
Ranskan puolesta! Hyökkäykseen!
Se saapuivat ei kenenkään maalle. Saksalaisten toisella linjalla -
konekivääri tappoi heidät. Muutama tunti myöhemmin, -
heräsin ääneen.
Voi Luoja! Bastoche on kuollut. Emme voi jättää häntä tänne.
Tulemme takaisin, ei hän karkaa mihinkään.
Bastoche on kuollut.
Katso, tuo liikkuu vielä.
Se on ruiskukka. Hän on mennyttä myös.
Ammus oli repinyt oven paikoiltaan.
Yksi kavereista palasi huonossa kunnossa.
Bastoche on kuollut.
Kuolemme kaikki.
Tunnistin Bastochen ystävän. Sen, joka oli ottanut hänen saksalaiset saappaansa.
Syönnin jälkeen, poltin hänen tupakkansa.
Sitten kuuliin lisää ääniä.
Katsotaan tuolta.
Katso tänne!
Pahus!
Ei hän ole se ruiskukka.
Mitä hän täällä tekee?
Missä Dordognen maanviljelijä on?
Mitä tuo täällä tekee?
Olisi vaarallista jäädä tänne.
- Minulla on kylmä. - Älä huolehdi.
Hän oli todella pahassa kunnossa, -
mutta sulhasesi halusi elää. Näin sen hänen silmistään.
Nostin hänet olalleni ja lähdimme pois taisteluhautojen läpi.
Hänellä oli kova kuume.
Tunsin lämmön selässäni.
Ja hän houraili.
Puhui sydämen lyönneistä kädessään.
Hei, korpraali.
Vain puoli kilometriä sairaalaan.
Haluatko, että laitamme ystäväsi paareille?
Ei kiitos.
Jos näette upseereja Bingosta, -
sanokaa heille, että korpraali Gordes on mennyt Desrochellesin kanssa sairaalalle.
Selvä.
Saavuimme paikalle juuri ennen räjähdystä.
Päämaja oli saanut loistavan ajatuksen sijoittaa sairaala ilmalaivan halliin.
Ruiskukka on siirretty muualle.
Selviääkö hän?
Hänen haavansa ei ole paha, mutta hänellä on vakava keuhkokuume.
Laattojenne mukaan teidät on molemmat rekisteröity.
En halua tietää muuta. Onnea siitä huolimatta.
Pysäyttäkää se.
Auttakaa.
Sen jälkeen kävelin Bernayhin.
En tiennyt, oliko vaimoni saanut kirjettäni, -
joten odotin häntä joka päivä bussipysäkillä.
Myynnistä saamillamme rahoilla ostimme täältä tilan.
Syrjäisimmän, jonka löysimme.
He kutsuivat sitä maailman reunaksi.
Se siitä.
Näkemiin.
Kuinka outoa.
Ammuit reiän elämänviivasi läpi.
Totta.
Kuolin Bingo Crépusculessa, kuten sulhasesikin.
Jos joskus löydät Jean Desrochellesin elävänä jostain, ilmoita minulle.
Tiedät mistä minut löytää.
- Ole kuin kotonasi. - Tule jouluna savupiipusta!
Neiti Mathildelle.
Annan sen myöhemmin hänelle.
Minä kyllä herättäisin hänet.
Mitä siinä on?
Hän elää.
Pysy siellä missä olet, Mathilde. Pysy vain siellä missä olet.
Olen tulossa. Germain Pire.
Voi minua!
Lyömätön nuuskija, nopeampana kuin vinttikoira.
Hän on todellakin elossa, mutta muistinsa menettäneenä.
Täydellinen muistinmenetys. Hänen piti jopa opetella uudelleen kirjoittamaan ja lukemaan.
Psykiatrit, jotka ovat hoitaneet häntä vuodesta 1917, eivät ole toiveikkaita.
Mutta kuka tietää?
Jokainen muistinmenetys on omanlaisensa.
- Missä hän on? - Milly-la-Forêtissa.
Orpona jo toista kertaa. Hän menetti juuri ottoäitinsä.
Pierre-Marie, tunnetko herra Piren?
Maineelta.
Tämä on kunnia.
Mathilde, uskon vasta, kun näen sen.
Omin silmin!
Kun Jean Desrochelles syntyi, -
hänen äitinsä oli 40-vuotias ja lapseton.
Kun santarmit veivät hänet...
- Täydentämään joukkoja Ardennesiin. - Niin juuri.
Hän masentui.
Eräänä päivänä hänen poikansa ystävä vieraili hänen luonaan.
Chardolot!
Valitettavasti se oli Jean.
Ammus tappoi hänet. Hän oli ollut kuolleena jo muutaman tunnin.
Minun on kerrottava teille myös, -
että nuorin vanki otti ehkä Jeanin henkilöllisyyden -
vaihtamalla tuntolevyjä.
Eräänä päivänä hän putosi tuoliltaan, kun sairaalasta soitettiin -
häntä tulemaan poikansa sängyn viereen.
Hän nukkuu. Jätän teidät kahden.
Päivää. Kuka sinä olet?
Olen äitisi, rakas.
Olen äitisi.
Tein pienen tutkimuksen.
Rouva Desrochelles kuoli kaksi kuukautta sitten.
Jäi auton alle riideltyään kauppiaan kanssa.
Eikä tämä ole arvailua.
- Se kerrotaan raportissa. - Tiesimme sen jo.
Älä järkyty.
Rouva Desrochelles ei kärsinyt, hän kuoli äkkiä.
Ei se sitä ole.
Tunnen syyllisyyttä.
En uskonut sinua, rakas Mathildeni.
Minun olisi pitänyt tietää.
Olen niin pahoillani.
Se mitä hän pitää retkenään Milly-la-Forêtiin, -
aurinko, taivas ja luonto ovat nyt hänen kanssaan.
Kuin oikeat leidit, hän teki kaikkensa näyttääkseen kauniilta.
Hän pukeutui piristävään valkoiseen, -
laittoi huulipunaa ja ehosti kulmakarvansa.
Mutta ripsiväriä hän ei käyttänyt.
Hän tiesi, että kyyneleet sotkisivat sen kuitenkin.
Hän tietää tulostasi.
Sanoimme, että nuori nainen, jota hän rakasti, on tulossa käymään.
Hän kysyi nimeäsi ja hänen mielestään se oli hyvin kaunis.
Hän on puutarhassa odottamassa sinua.
Sattuuko, kun kävelet?
Haluatko nähdä, mitä teen?
Näytän sen sitten, kun se on valmis.
Miksi itket?
Mathilde nojaa tuoliinsa, -
laittaa kädet syliinsä ja katsoo häntä.
Kauniissa ilmassa, puutarhan valossa, -
Mathilde katsoo häntä.
Katsoo häntä.
Arvostele tekstitys osoitteessa: WWW.DIVXFINLAND.ORG